- Bude dobrý? - Kdo mi dá svůj díl?
Já ne.
- Ani já. - Vyměním.
- Za co? - Za tvůj svetr.
To je můj táta.
Sajíd Džavad Tabib Gafary.
Sajíd znamená potomek Proroka.
Byl na to hrdý.
Moje máma. Znala tisíce básniček,
ale do školy nikdy nechodila. Psát se naučila v 67 a v 68 umřela.
Byla věřící,
ale nás do toho nenutila. Říkala...
Snažte se co nejvíc, děti, a já to zařídím s Bohem.
Bylo nás 12 dětí.
I samotná polovina, by dělala velkou rodinu.
Byl tu Mohamed,
Mahmud,
Soraja,
Parvin, Hedajat,
Enajat,
Fatima,
Farid,
Monir, Mojd,
Azíz,
který tak miloval školu, že vždy odcházel poslední...
Nesmím krást spolužákům oblečení.
A to jsem já, Hibatoláh.
S tolika sourozenci se každé jídlo mění v souboj.
A tenhle úsměv patří stratégovi s vítězným plánem.
Myslel jsem,
"Odsud snadno dosáhnu na talíř. Mladší sestry jedí méně,
takže mám šanci zmocnit se jejich zbytků."
A šlo jen o rýži.
Hibáte, otevři.
O naše finance se staral můj strýc.
Miloval poker, bohužel.
To není možné! Už podesáté!
Nemáš na to.
Žili jsme v Dezfůl,
ve větší vesnici na jihu Íránů,
který má 33 milionů obyvatel.
To jsem se ale nedozvěděl od učitelů ve škole.
Jednou se Nazér zeptal:
Pane, kde je Belgie?
Belgie?
Ta je blízko...
Je to mezi...
Mezi tímhle a tímhle.
Chtěl jsem být právníkem. Naštěstí mi učení šlo.
Dobře, Hibáte.
Výborně, Hibáte.
Skvěle, Hibáte.
Hibát Tabíb.
Přijat.
200 míst na 11,000 uchazečů.
Dokázal jsem to.
Na Univerzitě jsem zjistil, co je to politika.
Čím jsem byl starší, tím víc jsem chápal nespravedlnost..
..vlády Íránského Šáha. Lidé hladověli po svobodě.
- Křičeli... - Máme hlad!
- Ale on... - No a co.
- Žíznili po rovnoprávnosti. - Máme žízeň!
No a co.
- Chtěli bratrství. - Chceme to!
Na to jsem málem skočil.
Mně to ale jedno nebylo.
K čemu revoluce?
Chceš zostudit rodinu, otce, matku, nás všechny?
Chápeš, co by to pro otce znamenalo? Vyber si:
Politika nebo rodina.
Volím svou rodinu.
Íránský lid.
Jdeme, Azízi.
Jo, jdeme.
To je můj svetr, Azízi!
Nakonec došlo k nevyhnutelnému.
Propaganda!
Zatkněte je!
Oba jsme dostali deset let.
Jak dlouho už jsme tady, Nazére?
Jak dlouho jsme tady?
Čokri a já už 7 let. Ty a Azíz necelé 2 měsíce.
- Život je šílený. - Proč?
- Jak dlouho se známe? - Od dětství.
- Odjakživa. - Jo.
Jsme ze stejné vesnice, sdílíme stejné názory,
a skončili jsme v base, dokonce ve stejné cele.
Jo. Šílený...
Tebe sem šoupli jen o 2 měsíce dřív.
No a?
Takže sis vybral postel.
Už zase začínáš?
Ale já vím, je to pravidlo. Kdo přijde dřív, vybírá si postel.
Ale možná bys radši...
Jen to řekni.
...zkusil střídání.
Tady si nikdo postele nestřídá.
Přesně.
Buďme průkopníky nové éry.
kde si přátelé střídají...
Za prvý, tvý právnický řeči mě neoblbnou.
Zadruhý, moje postel smrdí stejně jako tvoje.
Jak můžeš vědět, jak moje smrdí?
Takže jsi zkusil obě?
A vybral sis tu lepší.
- Jsme v lochu. - Jsi pokrytec.
Jsme v lochu!
Všechno tu smrdí.
Oblečení, jídlo, cely, všechno!
- Je to basa. - Hibáte!
Návštěva.
Tvůj bratr, Muhamed.
I návštěvy tu smrdí.
Jak se máš?
Co chceš?
Zjistit, jak se vám daří.
Mluv vážně.
Povýšil jsem.
Mám teď konexe.
Můžu vás dostat ven. Stačí když odvoláš.
- Tu veřejnou urážku Šáha. - To mě vůbec neznáš?
Neublížil jsi naší rodině už dost?
Azíz je ve vězení. Enajat a Farid také.
Díky tobě má matka 4 syny ve vězení.
Má dalších 7.
8, je nás přece 12.
Ne. Je nás 11.
Tak pojď, Azízi, jdeme.
Jo, my jdeme.
No řekni, Azízi. Seděl tam naproti mně...
"Teď pracuju pro vládu. Můžu vás dostat ven, když se omluvíte."
My víme, že nejsi zrádce.
Počkej, chceš vidět skutečného zrádce?
- Podívej, támhle. - Cyrus?
Jo.
Oni ho propustili?
Odseděl si jen 2 roky z 10.
A za pár dní z něj bude policajt.
Kdo se přidá k nepříteli, zaslouží smrt.
Nebo aspoň ukrást oblečení.
S tím oblečením máš problém!
Bylo nás 12!!
Behzáde!
Volá tě taťka.
Nechte toho, chlapi.
To je ten, co krade pistácie!
No tak, to nemůže být on.
Má jich pořád dost, i když už nejsou.
Behzáde! Proč se taháš s těmi komunisty?
Je to lůza.
Tím myslí tebe, Čokri.
Stýkej se radši s muslimy,
nebo se taky staneš lůzou.
Díky.
Chodí si tu kolem
a vykládá o čistotě s tou svojí bradkou!
Jsou to magoři.
Neblbněte. Rafsanžány, je jeden z našich kápů.
Vašich kápů. My nejsme Islamisté.
Ten vousáč je kápo?
Je nový. Přišel sem minulý týden.
Minulý týden?
Jo.
Ta jeho bradka vypadá jako by tu byl zamčenej celý roky.
To ji nosil dobrovolně i venku?
Ne, bradka dorazila až ráno. Zatkli je odděleně.
Nástup!
Všichni sem!
- Co? - Shromáždění.
Pohyb!
Dnešek je významným dnem.
Dnes má narozeniny náš vládce,
Šáh celého Íránu.
Jako projev své štědrosti,
vám jeho výsost nabízí koláč.
A vy ho sníte
v pokoře ke svému panovníkovi.
Saíd.
Reza.
Nader.
Ali.
Nemám chuť slavit jeho narozeniny.
Nikomu se nechce, ale nemáme na vybranou.
Aspoň dostaneme něco dobrýho.
Behzád.
Abdeláh.
Bižán.
Sakra, to je dobrý!
Čokri.
Hibát.
Hibát!
Volá tebe.
- Co blbneš? - Do háje...
Jez.
Jez!
Jez!!
Odveďte ho.
Hamid.
Farid.
Lidi se musí dozvědět, co se tu děje.
Zkoušeli jsme to celých 7 let.
Jediný dva telefony jsou v kancelářích strážců.
A ty jsou zamčený.
Takže musí mít klíče.
Potřebujeme jeden ukrást.
Já nejsem zloděj.
Děláš si srandu? Kradeš celej život!
Jen oblečení.
Je to trauma z dětství. Ale nejsem zloděj.
Jen jeden klíč.
- Nejsem zloděj! - Dobře.
Není zloděj. Jasný? Uklidníme se.
Klíče nosí v náprsních taškách.
Když ukradneš tašku,
technicky...
to není krádež.
Není to oblečení.
- Je to doplněk. - Módní záležitost.
- Velmi módní. - A šik.
Pánský doplněk.
Ideální.
- Velmi elegantní. - Slušela by mu.
Vážně by ti moc slušela.
Ještě žádnou nemáš?
Nemá.
On žádnou nemá.
Neudělám to.
Schovej to.
Snad nejsi unavený?
Jsi v pořádku?
Proč jsi to nesnědl?
Mám alergii na droždí.
Tohle není hra. Oni tě zabijou.
Pokud jo, tak mi něco slib.
Mluv.
Cokoli.
Až mě tu někdo nahradí...
Jo?
Střídej si s ním postel.
Jo, zabijou tě.
Odmítáním koláče urážíš Šáha. Sněz ho a budeš žít.
Nazér měl pravdu.
Celé měsíce jsem byl na samotce.
Je tam někdo?
Mužská linie.
Příbuzenstvo.
Mluvil jsem, abych nezapomněl, kdo jsem.
Začneme s příbuzenstvem.
Pokud má někdo otázky,
sem s nimi.
Haló! Čokri?
Manochere.
Špatně tě slyším.
Je tu strašně moc lidí!
Azízi!
Brzy budete venku. Poslouchej, Čokri.
Poslouchej!
Smrt Šáhovi!
Veličenstvo,
v Evropě se šušká, že vaše opozice sílí.
Jste špatně informován.
Mně všichni milují.
Ale lidé demonstrují.
Jen hrstka.
No schválně, kolik?
Několik milionů a pokřikují,
cituji, "Smrt Šáhovi."
Jste tak naivní.
Je to nahrávka.
Nahrávka?
Demonstruje jenom jeden člověk, ale má přehrávač,
s nahrávkou..
..hlučného, křičícího davu, aby to budilo dojem,
že křičí celý dav,
ačkoli je tam sám.
Má to hodně nahlas...
Nahrávku?
To myslí vážně?
Ukážeme mu tu naší nahrávku.
Smrt Šáhovi! My nejsme nahrávka!
Chceme oblečení!
Proč oblečení?
To nařídil Azíz!
Smrt Šáhovi! My nejsme nahrávka! Chceme oblečení!
Jak je možné, že vašeho vězně
obhajuje francouzský tisk?
Jak získali tuhle fotografii?
Vaši vězni mají prostředky pro komunikaci.
Vydal to sám Jean Paul Sartre.
Sartre.
Francouzský filosof.
Mezinárodní komunita se k nám točí zády.
Ničí moji reputaci.
Jeden je v novinách, druhý nechce jíst králův koláč.
Zkoušel jsem všechno.
Mohu je popravit, pro výstrahu.
Ne, to nejde.
Lid je rozčilený. Vůdcové opozice jsou ve vězení.
Pokud je popravíte,
dojde k revoluci.
Použijte jejich příbuzné.
Když ochabovala mysl, odolávalo alespoň tělo.
Zase omdlel.
Pořád nic?
Proč jsi tak tvrdohlavý?
"Vězeň odmítl sníst králův koláč."
Pořád nic?
Tak mu nabídni..
ministerstvo, palác, peníze.
Nic z toho nechce.
- Tak co chce? - To, z čeho máte největší strach.
Žraloka?
Demokracii.
Co?
Demokracii. Svobodu.
No to snad ne.
Tak ho zabte.
Lid za ním stojí. Pokud zemře, přijde revoluce.
Lidé chtějí svobodu pro politické vězně.
Zapalte vězení. Ať to vypadá jako nehoda.
Tomu by nikdo nevěřil.
A lid by vám to nikdy neodpustil.
Tak co mám tedy dělat?
Propusťte je. Po malých skupinkách.
Dejte jim, co chtějí a přestanou protestovat.
Bránu.
Revoluce začala.
Veličenstvo, musíme jít.
Šáh uprchl.
A jeho stoupenci dostali naše komnaty.
A my dychtivě očekávali toho, kdo ztělesňoval naše naději: Chomejního.
Chomejní!
Já Chomejnímu nevěřím.
Tvá žena nevěří nikomu.
Buď trochu pozitivní, Maryam.
Je na naší straně a je proti Šáhovi.
A je to sajíd.
Ale je to demokrat?
Jistě, řekl: "Islámský stát je neslučitelný..
..s diktaturou, protože základy Islámu..
..jsou demokratické."
Naše revoluce nebyla ani nacionalistická,
ani demokratická.
Íránský lid povstal kvůli Islámu
a naším úkolem je nyní rozšířit Islám
do celého světa.
Jednoho diktátora jsme nahradili jiným, ještě horším.
Azízi, když už musíš krást oblečení,
vynech aspoň to moje.
A taky kamarádů.
Nechci toho moc.
Je to klidná, diskrétní čtvrť.
Lidi jsou celý den v práci. Budeme tu mít klid.
Tady to je.
- Dobrý, co? - Moc dobrý.
Za kolik?
Ne moc.
Žádný strach, táta nebude chtít moc za pronájem.
- Řekla jsem, že jsme přátelé. - A nejsme snad?
Jeho neznám.
Fereste, to je Hibát.
Ten borec, co odmít sníst Šáhův koláč.
A proč?
Byl moc suchý.
Můj otec neví, že děláme do politiky. Namluvila jsem mu, že jsi právník.
Já jsem právník.
- Nikdy jsi to nedělal. - Byl jsem ve vězení.
Ale nikdy jsi právničinu nedělal.
Jaký byl tvůj advokát?
Byl na jejich straně, tak jsem se hájil sám.
Prohrál jsi svůj vlastní případ.
Soud byl zaujatý. Dostal jsem 10 let.
Oh! To ses asi moc nepředvedl. Tak zatím.
Ale...
Ahoj.
Je hezká, co?
Je dokonalá.
- Ožením se s ní. - Nejdřív se seznam s jejími rodiči.
Tak ty si chceš vzít moji dceru?
Tímhle tónem ho chceš vystrašit?
Ale ne, jen si zkouším...
Chceš její ruku?
Ano.
Není to moc narychlo?
V čem vidíš problém?
Nechceš, aby byla šťastná?
- Chceš řídit můj život? - Radši bys ji prodal?
A vzal si moje děti?
Nepřeháněj, drahá.
Pokud ho chceš přesvědčit, musíš být věrohodná.
Takže...
Ty se chceš oženit s mou dcerou?
Ano, pane.
Bylo by mi ctí.
Ano, pane. Bylo by mi ctí,
je to ta nejsladší a nejúžasnější bytost,
jakou jsem kdy poznal.
A?
A nikdy jí nebudu moci dost poděkovat,
že z mého života zahnala..
..utrpení, žal a svobodnou vůli.
Pokud jsi dost blázen na to, abys ji snesl, nemáme s tím problém.
Právník?
Ano, to jsem.
Právník.
Dobrá práce.
Zvláštní. Kdykoli ti volám do firmy,
nikdy tam nejsi.
- Nech ho být. - Příliš pracuje!
Sleduješ ho snad? Přešel jsi k Islamistům?
Ano, to bylo dobré.
Poslyš, koukej se držet dál od politiky.
Opovaž se ohrozit moji dceru.
- Co její rodiče? - Jsou v pohodě.
Uvěřili, že jsi právník?
Co všichni máte? Já jsem právník.
Nikdy jsi to nedělal.
Byl jsem v base, s tebou.
A taky s ním.
Behzád?
Je teď členem vlády.
A ten zloděj pistácií taky.
To je snad vtip!
A nový správce vězení.
Ten vousáč?
Vousáč teď řídí vězení?
To ne.
- Zdravím! Jak se vede? - Dneska večer vdáváme dceru.
Skvělé. Známe ženicha?
Ne, není zdejší. Je to právník.
Je velmi diskrétní.
Milý chlapec. Chystáme mu překvapení.
Připravujeme...
Rozlučku se svobodou?
Rozlučku se životem.
Celostátně hledaný
Pospěš si!
No jo. Vždyť spěchám.
Nikdo ho nesmí poznat.
Tak.
Ta bradka byla nutná?
Ne, nebyla.
Tomu říkám rozlučka se svobodou.
Ztlum to.
- Slavíme svatbu! - A všechny nás zatknou.
V pořádku?
Nemůže to být lepší.
Miluji tě.
Viděla jsem tvůj portrét.
- Jaký portrét? - Na zdi u tržiště.
Já přece nemám bradku.
Tu přidělal táta. Ví o tobě.
Nic neřekl.
Moc ti fandí. Ale bojí se.
Od zítra to bude ještě horší.
Až přijmu tvé jméno naše osudy se spojí.
Za to všechno se omlouvám.
Za to všechno ti děkuji.
Co? Co je?
Ale ne...
To snad ne.
Hudba dohrála.
Takže párty skončila. To je ale škoda.
Následoval velmi obtížný rok.
Kvůli bezpečnosti mohl každý znát adresu jen jednoho kamaráda z odboje.
Nedochvilnost byla špatným znamením.
- V kolik měla být schůzka? - V jednu.
- A je? - Dvě minuty po jedné.
Odcházíme.
Nevěděli jsme, komu věřit. Z některých přátel se stali nepřátelé.
Věř mi. Já vám chci
přece pomoct.
Z některých nepřátel přátelé.
Každý měl svou dávku kyanidu.
Ani nevím, kolikrát jsme se ten rok stěhovali.
25 krát? 30 krát?
Žádné vazby. Jen ty nejnutnější věci.
Zatkli Čokriho.
Ani na truchlení nebyl čas. Museli jsme myslet na ty, kdo přežili.
Naší novou nadějí byl Kásemlů,
velitel kurdského odboje.
Jsem rád, že vás mohu seznámit.
I Kurdové se chtějí zbavit Chomejního.
Velmi rád vás poznávám.
Ale mám špatné zprávy.
- Proč tě neveze do nemocnice Hibát? - Je u soudu.
Už s tím přestaň! Vím, že je hledaný.
- Tak proč se ptáš? - Když mám informace, můžu tě chránit!
Ne, tati.
Kdybys měl informace, nemohla bych chránit tebe.
Azízi, odnes to do auta. Potřebuje věci pro sebe a miminko.
Manochere, ty smontuj postýlku a ukliď to tady.
Iraji, ty sežeň Hibáta a vyřiď mu, co se děje.
Ani neví, že bude táta. A kup mi květiny.
Květiny? Proč?
Protože mě miluješ.
No tak, hněte sebou!
Sakra.
Tam se nedostaneme.
Zkusíme jinou nemocnici.
Ne, rodit mě má bývalý kolega.
V bezpečí budu jen tady.
To není možné...
Jak se to mohlo stát tak rychle?
Byla to meningitida. Udeří rychle.
Proč nic neřekl?
Většina lidí to ani netuší.
Myslí si, že mají jen běžné bolesti hlavy.
Vybrali jste jméno pro mého vnuka?
- Držíme smutek. - No a?
Smutek nesmutek, potřebuje jméno.
Manocher.
Jmenuje se Manocher.
Moc dlouhé. Bude to Nuči.
Hibáte, mám dobrou a špatnou zprávu.
Napřed špatnou.
Už je tu příliš nebezpečno.
Budeme bojovat ze zahraničí.
A ta dobrá zpráva?
Žádná není.
Ale říct mám špatné zprávy a...
To nezní dobře.
Když řekneš dobrou a špatnou..
- tak se to vyrovná. - Přesně.
Chcete říct, že máme prchnout z Íránu?
"My" znamená Hibát, Azíz a já. Ty nejsi na seznamu hledaných.
Jako kdyby snad odešel beze mně.
Kdy půjdeme?
Děláme to přece pro náš lid.
Šel bys beze mně?
Jenom dočasně. Ani mně se nechce odcházet.
Ty bys šel beze mně?
Máš pravdu. Bez ní neodejdu, Nazére.
Zatím necháme malého u tvých rodičů, než se situace zlepší.
- Souhlasím. - Zmlkni.
Ty bys tu nechal svého syna?
Je to moc nebezpečné. Přijde za námi později, až to půjde.
Až bude dost starý na to, aby pochopil, že jsme ho opustili?
Poslouchej, Hibatoláhu Tabibe Ghafari.
Znáš můj hlas?
Znáš tenhle tón?
Ano.
Takže, ano,
je nebezpečné vzít ho s sebou, ale co vždycky říkám?
- Říkáš... - Co vždycky říkám?
- Říkáš... - Co říkám?
Strach,
strach...
Strach..
Tě neochrání. Tohle vážně vždycky říká.
A?
Tak je...
Já nevím.
Tak je lepší...
být spo...spo...
Spokojený?
Společně.
Lepší být společně v pekle než sám v nebi.
Promiň.
Půjde s námi.
Tenhle že odmítl Šáhův koláč?
Jo. Proč?
Když se tak bojí manželky.
Promiň.
Té se bojíme všichni víc, než jakéhokoli Šáha.
Nuči?
Nuči!
Chlapečku!
Nuči.
To nic.
Dám tě dolů.
Musíme jít!
Je tu až moc Islamistů.
Počkejte.
Nemůžeme se stěhovat pokaždé,
když vidíte bradku.
Jsme v Íránu, ne ve Finsku.
- Je to země vousáčů. - Chceš, aby nás zabili?
Tady nás hledat nebudou.
Zamysli se.
Kdo by byl takový idiot,
aby se skrýval mezi lidmi,
kteří po něm pátrají?
Přesně, tati. Kdo je takový idiot?
Tvůj táta.
Zní to dobře.
A taky tvůj manžel.
O 2 dny později.
Nashledanou.
Uvidíme se brzy.
Nashle, kreténi.
Jsou to pořádní kreténi.
Co je to?
To nevypadá dobře.
Co je to?
Všechny kompromitující doklady jsme dali do Nučiho plínek.
Kdo by prohledával dítě?
Výborně, Nuči!
Je prvního ledna.
Fereste je dnes 23 let.
Jako dárek jsem jí dal útěk přes hory.
Spí?
Ano, valium zabralo. Dobrá věc.
Ne, je to nebezpečná věc.
- Nebezpečné je, pokud se vzbudí. - Třeba by se nevzbudil.
Věř mi, vzbudil by se.
Bude v pořádku.
- Jste připraveni? - Ano.
Fereste, prosím.
Pusť ho.
- Nedržím ho. - Ano.
- Ne. - Ano, pořád ho držíš.
Tak otoč ruce.
Otoč ruce.
- Nedržím ho. - Podívej, já nic nedržím.
Podívej se mi na ruce.
- Já ho nedržím. - Držíš ho lokty.
Tiskneš je k sobě.
To je zimou. Jsme přece v horách.
- Bude to v pořádku. - Ano.
Podívej se na mě. Dopadne to dobře.
Všechno dobře dopadne.
Dopadne to dobře.
Fereste.
Dopadne to dobře.
Díky.
Že to dopadne dobře?
Jsi v pořádku? A Nuči?
Je v autě. Ještě spí.
Říkal jsem, že to bude dobré.
Pospěšme si. Do Istambulu jsou to ještě dva dny.
Dobře. Hned se vrátím.
Jsi v pořádku?
Co to děláš?
Jen pár fotek.
Tehdy jsme poprvé opustili Írán.
Brzy se zase vrátíme.
A víckrát se do něj nevrátili.
Musíme jít.
- Idylka, tři dny na koni, ne? - To tedy.
ISTAMBUL, TURECKO
Díky.
Jsi si jistá? Je to risk. Můžou je odposlouchávat.
Promiňte.
Máte tu telefon?
Kdo to byl?
Tvá dcera.
Oni..
..jsou naživu.
Po roce v turecké ilegalitě,
jsme požádali o azyl ve Francii,
v kolébce lidských práv a Velké revoluce.
Nuči...
První zastávka: Seine-Saint-Denis.
Hodně ošklivé.
Chtěli jsme se vrátit domů, jakmile Islamisté ztratí moc.
Ale zatím jsme museli žít tady.
Začali jsme od nuly. Nová země, nový jazyk, nový život.
Náš byt před nastěhováním.
A po nastěhování.
Nábytek jsme si nemohli dovolit,
ale byt musel mít tradičně koberec.
Měli jsme 3 talíře, 3 sklenky,
3 vidličky, 3 nože, 3 lžíce, 3 krát nic.
A odboj pokračoval.
Vyžeňte diktátory!
Nejhorší byl jazyk.
Zpočátku jsme slyšeli jen...
Nakonec jsme všemu rozuměli.
Potřebuje transplantát.
Není to v jeho věku riskantní?
Věřte nám, bude mít zas nový silný orgasmus.
A odboj pokračoval.
Museli jsme pracovat.
Hodně pracovat.
Opravdu hodně pracovat.
Jsme bohatí!
Ne, zlatíčko, to pošleme do Íránu.
Nejsme bohatí!
Pejsku náš,
co děláš,
žes tak vesel stále?
Řek bych vám,
nevím sám,
hop a skákal..
..dále!
Výborně!
Zatleskejte mu, děti.
Teď ty, Manochere. Tvá oblíbená písnička.
Poslední bitva vzplála,
dejme se na pochod,
Internacionála,
je zítřka lidský rod!
Dobře. Zatleskáme děti.
Pěkně nahlas.
"Námitka...
"podaná na úrovni státu, píše se..."
"ú" s čárkou.
"na úrovni státu...,
proti příkoří páchaném na osobách..."
Možná bych měl dát na "jednotlivcích".
- Co myslíš? - "na osobách".
Ne, napiš "na jednotlivcích".
"...na jednotlivcích,
..kteří mají dvojí národnost,
státu žalujícího,
i žalovaného..."
Je v tom cítit ten rozpor?
Ano.
Líbí se mi to.
"...je nepřípustné, aby se zúčastněné strany..."
Proč tvoji tezi píšu já?
Protože si nemůžeme dovolit počítač ani psací stroj.
A protože ty píšeš hrozně.
Ano, pobyt ve vězení..
..a dlouhodobé mučení, ti pokazí rukopis.
Psal jsi hrozně už předtím. Viděla jsem tvé právnické spisy.
Tak vidíš, byl jsem právník!
A po tolika probdělých nocích ti radím, koukej letos získat ten diplom.
Za rok. Je to kurz na 2 roky.
Dva roky to nevydržím. Musíš projít letos.
- Je to na 2 roky! - Letos!
Hibáte!
Vyšlo to.
Vyšlo to!
Dostal jsem diplom! Mám ho!
Ne, my jsme dostali diplom.
- Máme ho. - Dostali jsme můj diplom!
A odboj pokračoval.
Pryč s Islamisty!
S muláhy a vousáči!
Nechceme vás tady!
Diktátoři, utiskovatelé!
Všichni jste... - Pitomci!
- "Pitomci", to se nerýmuje. - To myslíš vážně?
Můj syn zůstal sám!
Uklidni se!
Uklidni se, pak si promluvíme.
Náš syn tam zůstal sám!
Neodjíždějte!
Náš syn tam zůstal!
Jdi ode mně!
Můj syn je venku! Ztratí se nám!
Klid, prosím.
Tam venku je naše dítě!
Klid!
Je tam sám!
Našli ho.
Našli jsme ho. Jen klid.
Uklidněte se, prosím. Máme ho.
Jděte ode mě!
Zůstal tam sám.
Haló?
Tati, to jsem já. Jak se máte?
Je mi líto, to bude omyl.
Tati, tady je tvá dcera!
Ale já nemám dceru.
Jsme ve Francii, tati.
Už spolu můžeme telefonovat.
Pořád na to zapomínám!
Ten můj diplom...
Jak se vám daří?
Řekni mu o diplomu.
Dobře. Dostali jste fotky Nučiho?
Ne. Musely se ztratit
někde cestou.
Můj diplom.
Hibát složil
právnické zkoušky.
Vážně? Takže je z něj právník.
To je dobře. Tak nakonec je doopravdy právník.
Tati, musím vám říct, že chceme zůstat ve Francii.
Mělo to být jen dočasné, ale...
Kvůli Nučimu...
a ten odboj...
je to komplikované.
Jsme moc daleko.
- Nějak cítíme, že... - Ne, ne, zlato.
Dobře mě poslouchej. Udělejte, co je potřeba.
Žijte svůj život. Všichni to pochopí.
Hlavně buďte šťastní.
Děkuji, tati.
Děkujeme.
Oni se nevrátí?
A pak jsme potkali Jeannette, velmi milou, trochu nahluchlou,
spíše hluchou, která v nás dvou imigrantech viděla velký potenciál.
Jak se máte?
Díky, nemám žízeň. Spěchám.
Pracuji teď ve skupině, která se jmenuje..
"Ženy pro město".
"Ženy pro město"?
Ne, "Ženy pro město"! Chci, abys tam pracovala ve zdravotním odboru.
- Že jsem bývala sestřička? - Ale ne, přece jsi bývala sestřička.
Můžu to zkusit, ale jen na jeden týden.
Zůstala tam půl roku.
A po půl roce tomu začala šéfovat. Tak to zůstalo dodnes.
Hibáte, ty mě taky zajímáš.
Potřebujeme sestavit tým, který by nebyl jen pro ženy.
A to jsme udělali.
Začal jsem pracovat pro místní lidi,
kteří mě brzy vzali na vědomí a o pár let později...
Hibáte! Ahoj.
- Danieli, jak se vede? - Dobře.
Daniel Bioton. Má žena, můj syn.
Starosta Pierrefitte. Sousedního města.
Jistě.
Ty nakupuješ tady u nás?
Jsem tu inkognito.
Promiňte, ale...
Ano, jsem to já.
Jenom chci projít.
Asi stydlivá.
Jsem rád, že jsem tě potkal.
Chci v našem severním okrsku otevřít sociální centrum.
Mám tam málo známých.
Voličů.
Obdivovatelů.
Spojenců.
Věrných.
Komplikované prostředí, potřebuji někoho s právnickou praxí.
A on je právník.
A se zkušeností v sociální oblasti. Máš zájem?
- Z toho, co... - Je to placené?
Proč? Tady ti neplatí?
- Ne. - Ano.
- Neplatí. - Nech mě to vyjednat.
Ano, pracoval dobrovolně,
to je pravda.
Ale jen částečně.
Na půl úvazku.
Takže dostává mzdu, samozřejmě.
Platí mu na základě...
- Nic mi neplatí! - Jen o tom nevíš.
Nikdy jsem nedostal výplatnici.
Proto o tom nevíš.
Mimořádné zprávy.
Ajatollah Chomejni je mrtev.
V imámově osobním sídle
se shromáždily tisíce lidí k modlitbám.
Když zemřel Chomejni,
objevila se šance, že islamistický režim padne.
Írán nás volal zpátky, ke své obnově, k boji za...
Tak co. Bereš to?
Ale naše životy už patřily sem.
Vítej v severní Pierrefitte.
Vloupačky, vandalismus, obchod s drogami.
30% bytů je neobsazených. Nikdo tu nechce žít.
Dobrou noc, mami.
Dobrou noc, tati.
Dals mámě pusu?
Ano.
Tvé skutečné mámě. Tahle tě jen adoptovala.
- Je to vtip, zlatíčko! - Není to vtipný.
- Nemělas mu to prozrazovat. - Viděls ho.
- Mohlo to být vtipné. - Nerada ho straším.
- Tohle byl dobrý vtip. - Náš syn to vidí jinak.
Lepšíš se, ale prozrazuješ to moc brzy.
Jistě, pane učiteli.
Jaký jsi měla den?
To nechápu.
U nás mám 5 manželek! 5!
Tady je polygamie nezákonná. Jen jednu ženu.
Paní Fereste, nechám svou dceru jet na ten výlet,
co organizujete.
Ale musíte mi zaručit, že se vrátí jako panna.
Vážně se stydím.
Mám trochu obavy.
Mojí dcerce..
..už bude 16 let.
A pořád neměla přítele.
Vím jací jsou mladí muži. Poletují kolem jako mouchy.
Udělám ústupek, ale vy musíte také.
Shodneme se na 4?
Ani jednoho přítele.
Tři! Tři! Poslední nabídka.
-Mohla by spáchat sebevraždu. -Dvě!
- Žádné bzučení kolem mé dcery.
- Aspoň dvě!
-Říkala jsem, že se stydím? -Ano
- Můžu to zopakovat? - Ano. - Stydím se za ni.
Normální den.
Ale stejně.
- 4 manželky. - Zapomeň!
Málem jsem se tam pořezala...
- Ahoj. - Ahoj, Hibáte.
Někdo nám rozbil okno.
Nikdo nikoho neviděl, jako obyčejně.
Potloukají tu pořád.
Zeptáme se jich.
Raději ne. Zvlášť ne toho uprostřed.
Je to Elyas, vážně nebezpečný.
Poprvé seděl v 15. Od té doby se tam několikrát vrátil.
Zdravím.
Já jsem Hibát.
- Vedu tady centrum. - A co?
Chce vědět, co víte o tom, kdo rozbil to okno.
Koho to zajímá?
Kdo to udělal? Mladej se z toho snad podělal?
Obviňujete nás?
Vůbec ne.
Je to zvláštní. To centrum je přece i vaše.
A vás to nezajímá?
Tady není nic naše.
Zrovna jsme vylezli z basy, tak bacha.
Jestli se máme vrátit, tak z dobrýho důvodu. Třeba za rozbití tvý držky.
-Kolik?
- Kolik jste dostali? - 6 měsíců.
Směšný. Hibáta mučili víc než 7 let, v Íránským vězení.
Žádnej fotbálek, ani televize, žabaři.
Opakuju, nikdo vás neobviňuje. Ale je to i vaše centrum.
Nashle.
Víc než 7 let?
Hezký den.
Krok za krokem, pomocí mravenčí práce,
jsme se snažili zachránit tu čtvrť.
Můžeš to založit?
Zkus tohle.
A hele, nováček.
Řekněte, za co Hibát seděl?
- Hibát? - Jo.
Za odboj.
Nesnědl koláč toho starýho kocoura.
Víš za co? Prej nesněd koláč z kocoura. Fakt.
Adama se stal klíčovým pro celou oblast.
Školy v něm našly prostředníka, aby kontaktovaly rodiče.
Jde o to, paní, Diarová,
že všichni učitelé, dokonce i tělocvikář,
říkají, že Salim je, cituji, jako homeopatikum.
Jeho prospěšnost se zatím nepodařilo prokázat.
Zatímco v absenci láme všechny rekordy,
náš software ho dokonce nepovažuje za žáka.
Když zadáme jeho jméno, hlásí, že neexistuje.
Říká, že tu působím jako lék.
A že lámu rekordy co se týče prospěchu.
Ani software tomu nemůže uvěřit.
Lháři!
Jsi lhář a velmi špatný žák!
To není pravda!
- Zastavte je. - Ještě aspoň chvilku.
Tak jdeme hoši?
Kam?
- Navštívit Hibáta. - Pořádá schůzku s chlupatejma.
- To jako fakt? - Jo.
Jdete za těma smradama?
Jo, řeknem jim, že jsou smradi.
Fajn, tak si tu seď.
Všechno jen proto, že jsme černí a Arabové.
My nesoudíme váš vzhled,
ani váš původ, ale vaše činy.
Pořád dokola nás prověřujete!
To ne.
Prověřujeme tak každého,
vy o tom jenom nevíte.
Tak proč nám dáváte pouta, když chcete jen vidět doklady?
Utekli byste. S čistým svědomím se neutíká.
Blbost.
Když nám dáváte pouta,
už předem jste nás odsoudili!
Kdo není nevinný je podle vás kriminálník!
Proč po nás házíte kameny?
Proč odbíháte od tématu?!
Nenávidí se.
Ale mluví spolu.
To je nádherné, Maimuno!
- Ty barvy se ti líbí? - Ano. Proč?
- Je to pro tebe. - Opravdu?
Děkuji. Jsem dojatá.
Pověz, jak můžeš snášet, že tvůj muž má víc manželek?
Je to tradice.
Pěkná tradice.
Kdyby si ten můj přivedl jinou, plivla bych mu do jídla.
A to by ho zastavilo!
Naši muži aspoň nemají milenky.
Jen právoplatné manželky.
Trefa. Má pravdu, Rašido.
Ačkoli z hlediska hygieny, je to riskantní.
- Kvůli M-S-T. - M-S-T? Textovkám?
To jsou S-M-S.
- Nejsou to bonbóny? - Ne, M&M's.
Martino?
Mohla bys prosím zhasnout?
A proto je střídání partnerů bez ochrany nebezpečné pro každého.
Chraň nás!
Snad nebudete volat boha u každého obrázku? To je biologie.
Bůh nás chraň před biologií!
Nezlob se na ni.
Kvůli tobě viděla za 10 minut
víc nahých žen, než za celý svůj život.
No jo, vy jste doma 4 manželky, jsi na to zvyklá.
Fereste, o pohlaví dítěte vážně rozhoduje otec?
- Ne, není to rozhodnutí.
Jasně, jinak by ženský dávno vymřely.
Muž o pohlaví nerozhoduje, ale určuje ho.
Ženy mají jen chromozom X, ze kterého se mohou rodit jen dívky.
Muži mají X i Y.
- Pokud daná spermie nese X, - Chraň nás!
narodí se dívka. Pokud nese Y,
narodí se chlapec.
Takže to není naše chyba,
že neporodíme syna?
Jistě že ne.
- Výborně, tak zpátky k vyšívání? - Chraň nás... už je konec.
I já jsem spřádal vlákna.
Chtěl jsem navázat pevné vztahy.
Je to celkem borec.
Je hustej.
Pomůže mi s životopisem. Je dobrej.
- Jo, to je. - Hele, slyšel jsem super song.
Je to hustý. Nějakej remix původní Edith Piaf.
Znáš "Pojď sem, Dane"?
"Pane".
- Dane. - Co?
Dane. Ta holka.
Říká svýmu Danovi, aby k ní šel, aby ho mohla vojet.
Jseš úplně mimo.
Copak Edit Piaf zpívala porno?
- Trhni si. - Ty si trhni.
Dane...
Abdele, co ten životopis?
Jé, já na to zapomněl.
V AFPA ho potřebují.
- V čem? - Vzdělávací program.
Někdo vám chybí.
No jo, Elyas.
- Je zase v díře. - Jo. Na prázdninách.
Bývá tam často?
Odejde, zase se vrátí.
A odejde.
A zase se vrátí.
- Vyřídíš mu vzkaz? - Jakej?
- Že ještě není pozdě.
Na co?
On to pochopí.
Naši přátelé šli stejnou cestou.
Hory, Turecko, politický azyl.
Iraj a Maryam skončili ve Francii, Nazér ve Švédsku.
A Azíz v Německu. Právě tam po něm stříleli.
- Kdy jste přijeli? - Před chvílí.
Co se stalo?
Stranická schůze v jeho restauraci.
Myslela jsem, že prodával oblečení.
Pořád si vykrádal sklad. Nic neprodal.
Kradl si vlastní zboží?
Dva muži v kapucích zabili všechny, kromě Azíze.
Díky tomu, že neseděl,
netrefili ho do hlavy nebo do srdce, ale do nohou a do břicha.
Musím ho vidět.
Co je s váma?
Mám dobrou a špatnou zprávu.
Ten trik znám. Obě jsou špatné.
Tentokrát ne.
Napřed dobrou.
Přežil jsi a můžeš slyšet tu špatnou.
Přišel jsi o ledvinu.
A v těle ti uvízla kulka.
Budeš spouštět alarmy.
Ale není to zásadní.
Můžeš žít jako dřív.
Krást vlastní zboží!
Kdy odjíždíte?
Dnes večer.
Hádejte, koho čekáme zítra na večeři.
Nápověda.
- Kdysi jsme o něm říkali... - Je to Kásemlu.
Neuvěřitelné!
Proč...
Přátelé,
díky, že jste přišli.
Zeptal se mě, proč jsem oblečený jako kuchař.
- Skutečně? - Děkuji.
Můžeš udělat kouzlo?
Dej mi minci.
Miluje kouzla.
Vidíš tu minci?
Dám ji do téhle ruky.
Pomalu ji dám dolů.
A hop, tady je!
- Neuvěřitelné. - Dobrý trik, co?
To jste neměl.
To je krása.
Nádhera.
Nezdržíte se?
Musím chytit letadlo.
Jistě.
Děkujeme.
Vůdce nezávislých Kurdů,
Abdul Raman Kasemlu, byl ve Vídni zavražděn.
Byl na schůzce se členy své strany,
když dovnitř vtrhli atentátníci a všechny postříleli.
Ke střelbě došlo během jednání mezi dvěma kurdskými skupinami.
Kasemlu, vůdce íránských Kurdů,
bojoval proti Íránské vládě,
za nezávislost a změnu režimu.
Nejde to.
To je vtip.
Vážně jsem dělal všechno, abych získal podporu,
ale nemůžu to tady renovovat.
Jak nemůžeš?
- Nemám na vybranou. - Ale máš!
Nemůžu s tím nic dělat.
Nechceš nic dělat.
Hibáte, dej mi svůj klobouk.
Jaký klobouk?
Vidíš. Nemůžeš, protože žádný nemáš.
A já zase nemám peníze.
Omlouvám se.
To nic.
Tumáš.
Díky, Danieli.
Tak jí říkám, co zajít na fotbálek?
Už jde.
HIBÁTE, POSRAL JSI TO.
Tak už jste spokojení?
A ty, máš tu pohodlí?
Jasně, sbal ji, Abdele. Skvělé načasování!
Je ti to k smíchu?
Prober se, tohle není sranda!
Je to vaše centrum.
Tohle všechno je vaše.
Ale končíme tady.
Už žádné centrum. Žádné životopisy.
Žádné schůzky.
Žádné projekty.
Žádná školení, nic!
Snažte se sami.
Pojedeš s námi zítra do Fontainebleau?
Ne, díky.
Centrum zavřeli už před měsícem.
Od té doby nic neděláš. Prohlédneme si obrazy,
sochy a...
Trámy,
plevel...
No tak.
- Počkám na tebe vevnitř. - Dobře.
Pojďte, děvčata!
Pospěšte si.
Máte všichni sendviče?
Nikdo o sendvičích nemluvil.
Řekla jsem, ať si sbalíte oběd.
Oběd ano, ale ne sendvič.
Tak co jste si vzaly?
Máme tohle.
- Už jsem říkala, že se stydím? - Ano.
Vítejte v mém světě.
Penisy všude! Jsem v šoku.
No vida!
Ten má slipy.
Krásné, že ano?
Promiň, jsem duchem jinde.
To nic. To přejde.
Dám výpověď.
- Ahoj manželi, to jsem já. - Abilaja?
- Ne, ta ne. - Ranuaja?
Taky ne.
Tak sakra která?
Jsi si jistý?
Ano.
Nejsi.
Nenecháš nikoho ve štychu.
Mami!
Jdi odtamtud! To nesmíš!
Rachido, vstávej!
Jsem unavená, Fereste.
Mami, to je postel královny!
Měla dobrý vkus.
- Prosím vás... - Rachido, chceš si sednout?
Maimuno, to je křeslo Napoleona.
To bylo řešení.
Pro záchranu té čtvrti stačilo, abychom si vyměnili místa.
Jedinou prací, kterou jsem kdy sehnal, byly noční šichty.
Tak laskavě nedělejte tolik hluku, ať se můžu vyspat.
Rámus neděláme my, ale ta vaše muzika!
- Drž hubu! - Buď slušný.
Nemám to zapotřebí.
Nejenže chodíš s jeho ségrou, ale pořád vyvoláváš problémy.
Co je ti do toho, když to není tvoje ségra?!
Ty do toho nemel!
Chci, aby se můj syn ve škole choval slušně.
- Pak se shodneme. - To zajisté.
Ale proč je trestaný jenom on?
- Vaše hudba je hrozná. - A na tu vaši se nedá ani tancovat.
O to přece nejde.
Rozhodně je to lepší než rap.
O půlnoci má bejt prostě ticho.
Ten chlápek nechává děcka potloukat se.
Jsou to celý bandy.
Nedáte nám celý den pokoj. My nikomu neubližujeme.
Stručně, už takhle nemůžu.
Kašli na to!
- Já už mu to vysvětlím! - Nandej mu to!
Pokud se budou chovat takhle, kam to povede dál?
Jednoho dne budou mít vlastní děti.
Kdo nahradí nás? Přece oni, ne?
Jestli to začíná takhle, jak to asi skončí?
- Chozé, těší mě. - Přišel jste i s rodinou?
- Ano, jdeme všichni. - Tak to má být.
Výborně, jen račte dál.
Skvělé. Další!
To kvůli ilegalitě si máchám zadek v realitě.
On toho nenechá.
Co tady děláte?
Stojím ve frontě.
To je pro lůzry. Padáme odsud.
Na co čekáte?
Na hovno. Dneska je zdarma.
- Jak se daří strýčkovi? - Už lépe.
A sestře? Matce? - Dobře
- Co malé? A dalším dětem?
Tak prosím.
To bude asi pořádný hovno.
Tak slyší mě někdo? Sakra!
Do háje, zcvoknu tady z toho!
Sakra!
Ale stejně... 7 let v lochu.
Co bych musel udělat, abych dostal tolik?
Prej mu žena upekla kočku.
Pitomče. On ten koláč z kocoura právě odmítnul!
Protože mu ho upekla!
Aha. Tak proto...
Počkej, myslel jsem, že kočky jedí v Číně?
Kde leží Írán? V Asii.
V Asii, kde jsou i Číňani!
Přesně!
Volal učitel tvého syna.
Na výletě se mají dobře,
ale Nuči se popral.
Nikdy se nepere.
Spolubydlící si s ním nechtěl střídat postel.
- Doufám, že ho zřídil. - Co?
Nesnáším lidi, co si odmítají vystřídat postel.
Už s tím přestaň!
A mimochodem, taky si změnil jméno.
- Teď si říká Kairon. - Cože?
Umělecké jméno nebo přezdívka, co já vím.
Odmítá jméno, které jsme mu dali? Vydědím ho.
Vždyť nic nemáš.
Tak zbohatnu, ať ho můžu vydědit.
Dobrý nápad.
- Doženu tě. - Dobrý den.
Jak se vede?
Řekni, že není pozdě.
Náš příběh začal v Íránu a končí ve Francii.
Integraci jsme pochopili svým způsobem.
Máme svůj příběh, vy máte svůj.
A další můžeme sepsat společně.
Tak už se znáte?
To je tak hluchá?
To je tak blbej?
Říkal jsem, že je to radost, s dětmi.
- Je rozkošná. Jak se jmenuje? - Karamelka.
Snědla bych tě, kdybych mohla.
Můžu si ji pochovat?
Celou bych tě snědla.
Pěknej šperk! To je aztécký?
Ne, ale díky.
Sluší ti.
- Nebzuč kolem mý dcery. - Mami?
Jistě, jako hmyz! Sleduju tě!
Gól!
Hej! Co to děláš?
Ostatní mají po tobě uklízet ten svinčík?
Co si o sobě myslíš?
No co tak čumíš? Padej odsud! Padej!
Když jsem tu začínal,
kdosi mi řekl, "Nám tady nic nepatří."
Ale bylo to naše.
Jen jsme museli převzít zodpovědnost.
A o pár let později...
Hibáte? Proč jsi nezalil kytky?
- Udělí mi Řád cti. - A co ty kytky?
Musím zavolat Nučimu.
Haló? Neruším tě?
Jen jsem ti chtěl říct, že mi udělí Řád cti.
Právě mi přišel dopis.
Děkuju.
Je to...
12. července.
To ne...
- Co? - Má představení v Montrealu.
Tak to odložíme, to nevadí.
Ne, bez tebe nepůjdeme. Všichni tři, nebo nikdo.
V roce 2006 se Pierrefitte stalo prvním evropským mediačním městem.
Hibát je dnes přední evropský expert na mediaci a vzdělávání cizinců.
Stále žije na pařížském předměstí.
Fereste absolvovala jako premiantka v oboru Sociální práce a rozvoj,
a byla zvolena do městského zastupitelstva.
Azíz odešel do důchodu.
Žije mezi Teheránem a Düsseldorfem.
A konečně vyřešil svůj problém s oblečením.
Nazér je politickým analytikem v otázkách Íránu.
Dodnes žije ve Švédsku.
Rodiče Fereste se usadili ve Francii.
Maryam a Iraj žijí ve Francii.
On má vlastní podnik a ona je lékařka.
Behzád byl zatčen v roce 2009
za protesty proti průběhu prezidentských voleb.
Propustili ho o 4 roky později.
Daniel Bioton zemřel ve věku 64 let.
Byl to nejdéle úřadující starosta Pierrefitte, celých 27 let.
Byl skromný.
Na jeho přání, tu žádná škola ani ulice nenese jeho jméno.
Adama zemřel na infarkt v roce 2001.
Během renovace čtvrti
byla zničena jeho freska.
Ale místní ji svépomocí opět obnovili.
Abdela Hibát zaměstnal jako sportovního trenéra v centru.
Působil tam 5 let.
Mamadou stále žije v dané čtvrti.
K potěšení všech, přestal poslouchat rap.
Elyas se vrátil do vězení podeváté a naposledy.
Nabídka práce od Hibáta mu umožnila včasné propuštění.
Nyní je zástupcem ředitele v sociálním centru na pařížském předměstí
a otcem tří dětí.